Микеланджело Буонароти
Кажи, любов, познават ли очите…

Превод от италиански: Драгомир Петров, 1970

chitanka.info

Кажи, любов, познават ли очите…[0]

— Кажи, любов, познават ли очите

онази красота от мене звана,

или я нося в себе си изляна

и сам я врязвам в хора и гранити?

Навярно знаеш ти. Че вдън гърдите

покоя смиташ с нея увенчана.

Ала не бих могъл без тази рана

изгаряща, без въглените скрити.

Ти нея виждаш, ала по-блестяща

изгрява тя, когато се пресели

от погледа ти тленен във душата.

Там слива се с частицата по-зряща

от себе си и в божите предели

възлиза чиста. Туй е красотата.

[0] И този сонет, запазен върху един и същ лист с предишния, носи подобни стилни белези и е писан вероятно през 1529 г. В него ясно може да бъде разчетена неоплатоничната философска основа, върху която се гради естетиката на Микеланджело, особено що се отнася до терцините, които трябва да бъдат разбирани така: красотата, която ти виждаш, изхожда наистина от любимата, но нараства, изкачвайки се на по-високо място — сиреч от очите в душата, която е безсмъртна, тъй като едно безсмъртно нещо се стреми към подобно на себе си. (Тук преводът е неточен, макар да не накърнява неоплатоничната система на мислене.) И именно тази красота, която става божествена, а нематериалната, виждат очите ти; сиреч божествената хубост побеждава чувствената. — Б.пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.